Edasi
Järgnevad hinnanguvabad katked ja märkamised, mis kirjutasid seekordse Baltoscandali minu silmis kaardile (tahtlikult juhuslikkust ning pingeridu vältivas järgnevuses).
* Viimase peoõhtu käigus toimunud lühim ja organiseerimatuim jalgpallilahing Küünikud versus Romantikud. Traditsiooni rudiment, mille olemasolust ollakse teadlikud, kuid mille vajalikkuses programmis pole kokku leppida vaja. Mängu tunnistades tabasin end mõttelt, kas meeskondade samad nimed, kehtivad reeglid või muu organiseeritusele viitav on üldse kirjeldatud energiaplahvatuslikus hetkes relevantsed. Juhtugu mängus mis juhtub, penaltiseeria on alati magus vormistaja.
* Ainult tagasitransport. Harjumuspäraseks kujunenud ühendus pealinna ja festivali vahel oli sel korral ühesuunaline. Sellele poeetiliselt mõeldes avanevad nii mitmedki eksistentsiaalsed sfäärid. Vastus ilma küsimuseta, aasta ilma suveta, omlett kanaga ning palju muud tabamatut. Kui juba omal käel on kohale saadud, siis tagasipöördumise asemel võiksid valikusse jääda edasised üha sügavamad sfäärid.
* Lavastus "Fun Fact" (autorid Branko Jordan, Katarina Stegnar, Primož Bezjak, Mart Kangro, Juhan Ulfsak, Eero Epner) kui senini festivali geograafilisi saalide/siseruumide piire kaugeimale nihutav lavavorm. Väljasõite (rohelusse või napilt linnapiiri taha) on olnud festivali kontekstis varemgi, kuid Haljala alevik ning sealne kultuurimaja andsid võimaluse käsitleda Baltoscandalit kui Lääne-Virumaa, mitte ainult Rakvere festivali.
* Preperformatiivne suurvorm (Johhan Rosenberg "Järelsuve koor") enne festivali avasõnu. Taas formaadiga mängiv keerdkäik, naelutas külastajad keset vihmasabinat uuspaganliku vaatemängu lumma. Avasõnade kestus: ~5 minutit. Avaaktsiooni kestus: ~1,5 tundi. Sugestiivsust ja meeleseisundeid kujundav järjestus ning arusaamise ülehindamisest vabastav kollektiivne tunnistamine.
* Hall sombusus. Valdavalt sajune või kohe tormiks kiskuv. Inimese parim aeg suves saalis etendusi tunnistada.
* Kammerlikud klubiõhtud nõudmisi esitavate naabriteta. Klubi olemus jääb festivalil niigi tihti intellektuaalsete jutustamiste varju. Kõik möödus suuremate rahutusteta. Väljahõigatud hittsündmuseid oli öövööndi kontekstis parasjagu. Kes tahtis, sai tantsida väga eriilmeliste energiliste muusikavalikute saatel, saatmaks kokkuplahvatused kohalike peohuvilistega. Kõigile rahulikult midagi.
* Ajalisuse mõistmisest ning tummistest sfääridest. Üks vaieldamatuimaid kõrghetki festivalil oli Robert Henke "CBM 8032 AV", milles autor oli seadnud lavale peategelase rolli üle 40 aasta vanused arvutid. Millist rolli, funktsioone, kohandatavust ning programmeerimise lihtsust kandsid mikroprotsessorid aegu tagasi ... Samas – millist audiovisuaalset vaatemängu võimaldavad need meistri käe all tänapäeval.
* Üks festivalil enim (põhjusega) eelreklaami saanud lavastaja Miet Warlopi teos "After All Springville" esietendus samuti üle kümnendi tagasi, kuid on siiani tähenduslikult relevantne. Ajafaktor kui vein, seisakut ei ilmne, esineb üha tummisemana.
* Susie Wangi lavastuses "Burnt Toast" kõlanud unustamatu helirežii. Kui Susie teose kontekstis võiks küsida loo-jutustuse-viiside, moraalsuse, stiili ning eetikakoodeksite kontekstis nii mõndagi (ilmselget), siis lavastuses läbivalt kõlanud peendetailne ASRM (autonomous sensory meridian response – autonoomne sensoorne meridiaanreageering) aistinguga helirida väärib eraldi tähelepanu. Iga pastakakrõbina võimendus, sugulusliini pidi välja imetud luristamine ja üldine nohisev rahulolematus lõid kustumatult võika, janu kustutava kaasaelamise hüpnoosi. Kuulama jäid paljud, lahkusid vähesed. "Lootus" (lavastuses peaaegu et metafüüsilise tegelaskujuna kujutatud "Hope") pole ammu nii kaunilt kõlanud.
* Raamatu "The Art of Assembly" esitluse vestlusring Florian Malzacheriga. Üks tähenduslikumalt sisulisim (Robert Henke audiovisuaalse seisundiruumi kõrval) ning oodatuim sündmus oli siinkirjutaja silmis mõttevahetuse lõunapoolik Florianiga. Poliitiline potentsiaal (nii sisus kui ka vormis) mängib aktuaalse kõnetatavuse perspektiivist möödapääsmatut rolli. Ei meenu, et festivali kontekstis oleks varem raamatuesitlust olnud. Seda märgilisemalt olid raamatud (nagu ka muidu Baltoscandali etenduste piletid) välja müüdud enne kõigi soovijateni jõudmist.
Milline on ühendav kunst? Kunagi varem pole olnud nii palju globaalsete mõjutustega valimisi ühes aastaaknas, määramatust ja otsustusi ühes ajahetkes ning palju muud tabamatut. Liikumine parema kontakti suunas on üks minu loominguliste väljavaadete põhikreedosid ning "The Art of Assembly" esitlusega sai ka see väga tähenduslik linnuke kirja. Siinkohal ei saa märkimata jätta ka moderaatorite/eestvedajate Jan Teeveti ja Oliver Issaku hindamatut panust käivitamisse, edasiarendusse ja laiemale huviringile kurvide tekitamisse.
Epiloog
Õhtusuminas soovitas sõber ja kolleeg Emer Värk anda nähtud lavastustele/sündmustele pallide/numbrite skaalal hindeid. Kohalikus kultuuriruumis see laialt levinud tava ei ole, põhjanaabrid neavad seda formaati maapõhja. Seda ahvatlevam.
Florian Malzacher "The Art of Assembly", raamatuesitlus 5/5
Robert Henke "CBM 8032 AV" 5/5
WAUHAUS "The Companion" 5/5
Miet Warlop "After All Springville" 5/5
Ja nii edasi ja edasi ja nullilähedusse ja tagasi, aga mis teatrifestival see ilma mängleva draamata oleks ... ja selle ilmestamiseks paneme (seekord) Ivo Dimchevi interaktiivsele muusikalisele etteastele "Selfie Concert" 4/5. Aga Ivo tuleb kindlasti tagasi, hullutab publikut ja kindlasti varastan ka tema aega oma vaatemängulisusega.
Jääb nii, panen taimeri tiksuma uue, seniteadmatult värske Baltoscandali äratuse peale. Järgmine peatus – juuli 2026!
Henri Hütt